Jag ville att du skulle få läsa det först av alla.
Min mormor var "befriare". När hon hade dött befriade jag henne också.
Jag slutar! Alla behöver spott.
-Varför sover du inte hemma? -Alldeles för många minnen.
-Ser du mig? -Är allt som det ska?
"Vem är jag för dem? En konstig, ensam kvinna."
-Vad betyder "smussla"? -Nåt alldeles otroligt.
-Det fungerar inte. -Vad har hänt med mig?
Golden Calibre, Lady Liberty, Storm Brewing, Promised Land.
Box tre, 250. I femte loppet, 200.
Feel Like Dancing, Puppy at Five...
Jag lärde henne kortspel, vi pratade dagarna i ända. Det var underbart.
-Hur var hon? -Hon var en vaken tös.
Nyfiken på världen, skärpt som bara den.
Är inte det skruvat? Du har känt henne hela hennes liv.
Jag såg ett barn växa upp. Hon gav sig av och kom tillbaka som kvinna.
Det låter ganska skruvat.
Du kan inte gå genom det, Suzy.
-Vad gör du på golvet? -Jag såg inte soffbordet i mörkret.
Det borde börja lysa strax.
-Är Robbie här? -Ja.
-Jag står alldeles intill dig. -Var?
Där.
Jag är så glad att du kom hem.
Han är glad att du är hemma igen.
Tack, älskling.
Tösen min...
Vad har vi gjort?
Om jag bara kunde få kyssa dig en gång till.
Verity Darling närmar sig målet och satsar på rekord!
-Har han sett andra vålnader? -Jag tror inte det.
Stod det en taxi och väntade på honom?
-Jag är inte säker. -Varför kan inte Helen se honom?
Jag forskar i det känsliga ämnet. - 42!
Nån uppfattning måste de ha. Hände det stegvis-
-eller upptäckte hon plötsligt att hon inte såg honom längre?
Du kan säkert slå 42. Klara, färdiga...gå!
Kom igen!
Du skulle ha sett dem dansa. Det var som om hon visste var han var!
Men det gör hon inte. Dessutom missar du poängen.
Tänk om du skulle sluta se mig? Det hände en gång.
-Jag vill inte vara med om det igen. -Robbie sa nåt.
Han sa att han ville kyssa mamma en gång till.
-De träffades kanske i en dröm. -Kanske det...
Jag skulle vara snabbare!
-41! -Bra jobbat.
Jag har funderat på en sak...
-Är du här? -Jag är alltid här.
Det här är så konstigt.
Jag kommer att vänja mig.
Robbie...
-Stannade du kvar här hela tiden? -Klart jag gjorde.
Det gjorde du förstås.
Jag är ledsen att du såg mig i det tillståndet.
Jag är ledsen om det verkade som om jag hade mist hoppet.
God natt.
Zac?
Hör du mig?
Jag är klar med inbjudningarna till lanseringen!
Jag kommer!
Det hade inte behövts!
-Det är din bok! -Första exemplaret.
Titta inuti.
-Jösses! Den är lång. -Dedikationen, dumsnut.
Till Jonquil
Zac, vad fint!
Det bästa med boken är... att den ledde mig till dig.
Kom...
Förlåt, jag har slickat kuvert.
Melinda hjälper dig. - Melinda!
Hej, doktorn!
Linda? Jösses!
Vilken frisyr!
-Väldigt...modernt. -Jag blev buddist i Kina.
-Jag studerade i kloster tre månader. -Inte illa!
Och...nu är du tillbaka?
-Men du jobbar inte längre? -Jovisst.
Arbete är bra träning. Det befriar jaget.
-Har du peruk på jobbet? -Nej.
Är Penelope ledig? Jag ser att du har en vikarie.
-Det funkade inte med Penelope. -På det viset...
Till och med en påpassad kastrull kokar till slut, som man säger.
Man gör nog inte det.
Linda...vill du komma tillbaka?
-Gärna! -Underbart! Du ska få påökt.
Jag kan börja först om två veckor på grund av uppsägningstiden.
Toppen!
-Skulle du ha... -Nej.
Det är okej.
Vi är här inne!
-Det luktar gott. -Hej, barn.
Gumman... - Elvis...
-Är det lunchen? -Vill ni ha?
-Nej, tack. -Han är vegetarian.
Det är vad vi alltid har drömt om. Huset fullt med nära och kära.
Kan du säga en sak till henne?
Se er omkring i huset medan jag pratar med mamma.
Jag föredrar den blå. Mannen hon pratade om heter Sam.
Och säg bara "vantar".
Han föredrar den blå, och mannen du pratade om heter Sam.
Och "vantar".
Robbie!
Går det bra? Allt verkar underbart.
Vi börjar vänja oss.
Henry och jag undrar över en sak.
Varför kan du inte se Robbie längre?
-Vi vet inte. -Jag vet inte.
-Vad hände? -En dag var han bara borta.
Jag trodde att han hade gett sig av.
Blev du hämtad av en taxi? Från andra sidan.
Inte det? Har ni sett andra vålnader?
Inte i det här huset, och inte sen Robbie...försvann.
Robbie, du kan väl titta till barnen.
Javisst.
Seså... Berätta om Henry.
Ett litet steg och ett stort steg. Sådär, ja.
-Steve, vad du har legat i! -Där.
-Stanna där. -Vad är det som doftar?
Är du redo? Ta av ögonbindeln...
Nu!
-Sådär, ja! -Det hade inte behövts.
-Klart att det behövdes. -Jag dricker inte dagtid.
-Den här champagnen är speciell. -Nej, tack.
Jennifer? Glaset.
-Gav du mig örhängen i champagne? -Just det. Varsågod.
-Brukar det fungera? -Hela tiden.
-Smycken i mat är aldrig bra. -Du har rätt.
Vi kan väl... ta ett dopp innan vi äter.
-Jag tog inte med baddräkt. -Poolen är privat.
Jag skojade bara! Snälla du...
Sätt dig ner, så äter vi.
Sådär, ja.
Hej då, Steve. Det har varit intressant.
Vad är det för nåt?
Det är helt...
Fantastiskt! Det är bara...
-Det smälter! -Det har puttrat i sju timmar.
Kan det vara...muskot?
-Ja. -Men en doft av...tryffel.
Svart perigordtryffel! Inte italiensk.
Nej, det är oljan. Tryffeln är fransk.
Coolt!
-Vad är det här? -En klocka.
Vad är det här?
Det är för folk som spelar på hästar. Här står alla dagens lopp.
Är inte det morfar?
Nej. Det är daterat 1905, så killen skulle vara...150 år gammal.
153, för att vara exakt.
-Kom nu. Det här rummet är läskigt. -Jag gillar det.
-Vi träffades när han levde. -Säger du det?
Jag fick den här av en man på färjan när jag var liten.
Det var Henry! Vi träffades när han levde.
Vad fin den är!
Det här är skumt. När vi håller i den hamnar vi på en mörk plats-
-där vi får hålla i varann, annars sugs vi i väg...jag vet inte vart.
Det låter hemskt.
-Sånt där ska man inte leka med. -Självklart inte.
Jag ville fråga dig...
Hur...klarade du av själva... kärleksbiten?
Du hanterar det mycket bättre än jag nånsin gjorde.
-Ville du aldrig kramas? -Varje kärlek har sina gränser.
Acceptera det, så slipper du mycket smärta.
-Jag tänkte bara... -Det här är kärleken du har valt.
Det är så här det måste vara.
Ingen, och jag menar verkligen ingen...
...har förstått min matlagning som du.
Det är som om du var inuti mitt huvud.
Jag vet precis vad du menar.
Steve... Jag måste berätta en sak om mig själv.
Berätta...vad som helst.
-Jag är gammaldags på vissa sätt. -Jag vet.
Och jag tycker om det. Jag älskar det.
Jag håller på mig tills jag gift mig.
-Du håller på dig? -Ja.
-Det är bra. -Ja.
-Är det verkligen så? -Ja.
-Aldrig? -Nej. Aldrig nånsin.
Vill du ha dessert?
Ja.
Vad duktig du är!
Nu trycker vi till lite.
-Jag behöver en närbild på jorden. -Vad heter de här?
Körsbärstomater. Jonquil kallade dem körsbärsbomber...
-...eftersom de exploderar i munnen. -Vi har dem hemma!
-När mognar de? -Vad står det på lappen?
"Låt körsbärstomaterna mogna under två veckor."
Nu vattnar vi.
Kom igen! Javisst!
Strålande!
Jag har inte legat av mig! Det blir 500 dollar hittills i dag.
Hästar är min specialitet. Jag har alltid kunnat pricka in en vinnare.
I det här livet har det betytt att jag kan försörja din mor.
-Så praktiskt. -Javisst.
Jag har några spel till som Helen ska ringa in.
Robbie...
Häromkvällen sa du till mamma att du ville kyssa henne igen.
Jag är lite nyfiken...
-Har ni kysst varann? -Hursa?
-Har ni trollat bort er? -Vad innebär det?
Det är underbart.
-Det gjorde mig nästan till man igen. -Hur? Robbie?
Det är inte sant! Var var ni då?
-Hej, mamma. -Vad pratar ni om?
-Den gamla goda tiden. -Vi småpratade bara.
-Fråga henne, Suzy. -Nästa gång kanske. Vi måste i väg.
-Ungar! -Vad sa han?
Robbie vill göra några spel till.
Jag hämtar en penna.
Var är fjärrkontrollen?
-Leta rätt på den. -Har inte du läxor att göra?
Maten är klar om en timme. Inget småätande under tiden.
Jag har en fantastisk överraskning.
-Nej... -Kom igen.
Lita på mig.
-Henry... -Hoppas du vet vad du gör.
Henry?
-Vad håller vi på med? -Kom, vi måste skynda oss.
Jäklar! Jag kom upp för att...
Jag trodde att du var på jobbet.
Det är oartigt att ignorera mig. Suzy...
Du är bra...
Suzy!
Inget småätande, sa du.
Okej.
Det går inte att ignorera mig!
Se mig!
Det var som fan!
Tack för det.
Henry, låt bli! Du får inte tända den!
-Vad menar du? -Vi dör! Det är riktig bensin.
-Jag trodde att det var en dröm. -Nej, det är på riktigt.
På riktigt?
Kom.
-Gå du först. -Javisst, mamma.
Robbie?
-Hej, Suzy. -Vem ska vi träffa?
Robbie, om du är här, försök få henne att reagera.
Hallå!
Mamma... Du sa att Robbie är död.
Det hjälper kanske att du pratar med honom, men jag kan inte delta.
Du kommer inte ihåg nånting. Robbie? Vålnader?
Henry?
Okej, mamma. Om vi inte går nu missar vi barnen.
Jag väntar i bilen.
Du berättade det för henne. Och se vad som hände.
Av alla idiotiska saker... Varför måste du göra det?
Vem vet hur länge hon kommer att vara så här?
Herrejävlar...
Som du brukar säga.
Ja.
Håll om mig, Henry!
-Vad händer nu? -Jag vet inte.
Vad då inte vet?
Hur gick det?
-Linda! Vad gör du här? -Slog du i huvudet?
Nej.
Nej, jag mår fint.
Jag bara...
Det är...
Det är trevligt att se dig igen.
Annie...
Nu tar vi en titt på... visdomständerna.
-Måste vi? -Tyvärr.
Vi börjar med vänster sida.
Vi drog ut visdomständerna på vänster sida förra veckan.
Idag tar vi den högra.
Då tar vi en titt.
Du jagar upp dig i onödan.
Du har varit död så länge att även ditt hjärta har dött.
Inte illa. Etta på topplistan i 17 veckor.
-När man talar om trollen... -Henry!
Du ser ut som om du hade sett ett spöke!
Var har du varit? Vi trodde att Jennifer hade dödat dig.
-Knappast. -Jag sa att du skulle komma tillbaka.
-Suzy kan inte se oss. -Va?
Suzy kan inte se oss längre.
Suze! Suzy!
Suze!
Vi behöver nog inte sy, men vi väntar en stund för säkerhets skull.
-Kan du hålla ett öga på henne? -Javisst.
-Det är inte sant! Två veckor? -Det var vad hon sa.
Jag har en patient där inne! Jag drog ut två visdomständer förra veckan!
Hur kunde jag göra det om jag inte var här?
Henry... Tandläkartidningen - oktobernumret.
Det ska vara september, inte oktober!
Var är barnen?
-Hallå? -Vem är det?
-Hej, Suzy! -Förlåt?
Bra spelat. Det är Jennifer, och jag är kvar.
Jennifer är hemma hos Steve!
-Är barnen med er? -Javisst.
Ändrade planer? Ska inte Steve köra dem till lanseringen som avtalat?
Som avtalat. Visst, det minns jag.
Hej då. - Jag fattar ingenting.
Helen och Robbie berättade om... Vad det nu var.
På sätt och vis.
-Okej. -Suze! Din patient.
Stanna. Lugna dig. Det är ingen fara.
-Inget är brutet. -Nej, allt är intakt.
Inga uppenbara skador.
-Hur är det med dig? -Bra.
Verkligen bra.
Hallå?
-Hej, Suzy. -Robbie! Var är mamma?
Du är tillbaka. Vi måste prata.
Ser ni?
-Du lämnade byggnaden. -Måste jag be kommittén om lov?
-Han har gjort det. Det märks. -Gjort vad?
Det är bara en spökhistoria. Betty kopplar den till din situation.
-Ännu en av Dazzas rövarhistorier? -Den är inte min.
Vålnader får för sig en massa saker.
De försöker intala sig att deras kroppar inte är förlorade för alltid.
-Låt höra. -Berätta, King.
Nåväl... Så här lyder historien:
Om en vålnad och en dödlig blir kära, så kan vålnaden få kroppen tillbaka-
-på en mytisk plats.
-Påstår man det? -Vad var det jag sa?
Du skojar. Det är inte möjligt!
Det gör jag faktiskt inte. Och platsen existerar.
Synd bara att priset är så högt.
Fast inte för dig.
Hurra för Henry.
Stackars Suzy.
Älskling...
Du och Henry trollade bort er. Det är vad Robbie och jag kallar det.
Tiden förändras. Ett ögonblick där kan vara mycket längre här.
Ingen märkte ju att jag var borta.
En annan version av dig tog din plats.
Du var nästan som dig själv, bara lite...tråkigare.
Ingen fara. Berätta hur det var.
Förklara, mamma. Hur många gånger har ni gjort det?
-Jag har tappat räkningen. -16 gånger.
Han minns allt.
Hur länge har ni gjort det?
En timme ungefär. Man kan aldrig vara borta mer än en timme.
Om det gick två veckor medan vi var borta, skulle en timme motsvara...
-Ungefär ett år. -Ett år?
Vad händer med ens kropp och med ens liv?
Jag löste det så här.
Nu förstår jag. Du försökte lista ut vad som hade hänt medan du var borta.
Det var därför du sa att jag var gammal när du såg mig på kasinot!
Du har missat år av ditt liv!
Åratal av ditt riktiga liv!
Att vara med Robbie var mitt riktiga liv.
När gjorde ni det senast?
För över ett år sen. När vi återvände kunde jag inte se Robbie längre.
Vi tycktes ha gjort slut på kraften.
Varför varnade du mig inte? Du lät mig bara försvinna in i...
Vad som helst hade kunnat hända! Mina barn...
-Det är en gåva. -Jag borde ha berättat det för dig.
Jag ville inte att du skulle behöva välja.
Du valde, det var därför du försvann.
Du valde bort ditt liv-
-för att leva ett fantasiliv med en död man!
Du förstår inte. Det är så svårt att låta bli.
Man är med mannen man älskar, och det är omöjligt att stå emot.
Du kommer att längta efter det mer och mer, precis som Henry.
Det finns ingen återvändo.
Jag ska åka hem. Till min familj och mina barn-
-som jag aldrig skulle lämna.
-Jag förstår. -Nej, jag tror inte att du gör det.
-Säg till Helen att jag älskar henne. -Prata inte med mig!
Jag vet att du älskar mig, Robbie. Och jag älskar dig.
Jag ångrar inget.
Efter tio år fulla av drömmar, hopp och motgångar-
-är det fantastiskt att äntligen kunna ge ut boken.
Jag trodde aldrig att jag skulle få uppleva det här...
-Verity! -Mamma! Jag har saknat dig.
Jennifer!
Det här är killen jag såg när jag dog första gången.
Jag skulle byta glödlampa hos Suzie, men det är han!
Det är killen jag såg!
Steve, jag tror att jag förstår varför vi träffades.
Vi vet varför. Vi är perfekta ihop.
Javisst, men Steve... Det finns ett högre syfte.
Vi har båda en koppling till det okända.
Ligger Steve med makeup-bruden? När hände det?
Nån gång under de senaste två veckorna. Tydligen.
Ikväll firar vi vår broder Henry-
-vålnaden som visar oss hur livet efter detta kan vara.
Ljuva varelse... Farligt.
Din kille är här, jag kan känna lukten av honom. Väldigt starkt.
Jag visste det!
Tack, allihop, för att ni kom.
-Vilken uppslutning! -Inte direkt, men tack ändå.
Min bok...bevisar en gång för alla-
-det man länge har misstänkt.
-Att Henry Mallet är död. -Det är han definitivt.
Henry...
Henry kommer aldrig att skriva en låt igen.
Han kommer aldrig att svassa runt på en scen igen.
Vi kommer aldrig att få veta hur åldern skulle ha påverkat honom-
-eller vad han skulle ha tyckt om det här.
Jag kommer aldrig att dricka whisky med honom eller snacka med honom.
-Om du bara visste. -Henry har varit min vägledare...
...och han har varit min vän.
Att skriva boken var mitt livs största äventyr.
Så farväl, Henry Mallet!
-Vila i frid! -Knappast!
Tack, Zac. Det var häftigt. Tack.
Ikväll ska spökena festa så att de väcker de döda!
-Du är hedersgäst. -Tack, Daz. Jag kommer sen.
Här står vi. Jag är bok-änka och du hittade ingen dejt att ta med.
Du kommer att bli precis som mamma.
Allt väl? Var det kul ikväll?
-Du firade din egen... -Död?
Jag börjar vänja mig.
Varenda gång det känns som att jag kommer nån vart i den här tillvaron-
-så är universum snabbt med att tala om-
-att jag kommer att förbli död för evigt.
Vi skulle kunna göra det igen.
-Suze... -Jag vill det.
Inte bara för din skull, utan för min skull. För vår skull.
Visst, men vad händer sen?
Jag skulle också vilja göra om det.
Mer än du kan föreställa dig. Men så blir det inte.
Det är jag som förlorar på det, så jag borde få bestämma.
Jag kanske aldrig kommer att kunna kyssa dig igen.
Men jag kan älska dig-
-utan att förstöra ditt liv!
Faktiskt...
-Okej? -Okej...
Rakt fram och till höger.
Zac Hannigan?
Mitt namn är Henry Mallet. Du tror visst att jag är död.
Översättning: Catharina Kisch www.primetext.tv